Kauneus on katsojan silmissä - niinhän sitä sanotaan. Toinen pitää tummista, toinen vaaleista. Toisen silmää miellyttää enemmän hoikka, toista taas kurvikas. Mutta kun puhutaan kauneudesta anorektikon silmin, ajatellaan monesti, että naisen kauneus kulminoituu painoon. Milloin nainen on siis minun mielestäni kauneimmillaan?
Kun kauneudesta puhutaan, liittyy siihen oikeasti paljon muutakin kuin paino. Tosiasiassa naisen paino tai vartalonmalli on vain murto-osa naisen ulkonäköä ja sitä kautta kauneutta. Jos painosta kuitenkin puhutaan, on terveessä painossa oleva nainen mielestäni nainen kauneimmillaan. Heistä uhkuu terveyttä ja elinvoimaa, toisin kuin riutuneesta ja aliravitusta kehosta. Mielestäni kaunis nainen on hymyilevä, positiivisuutta ja iloa ympärilleen levittävä nainen. Nainen, joka on luonteeltaan niin hurmaava, että se välittyy myös hänen ulkoiseen olemukseensa, on kaunis. Tällöin nainen on myös itsevarma ja itsevarmat ihmiset kantavat itsensä hyvin. Oli vartaloltaan päärynä, omena, tiimalasi tai ihan jotain muuta se, että on sinut itsensä kanssa on tärkeintä. Se on jo itsessään eräänlaista kauneutta.
Kauneus liittyy mielestäni siis paljon enemmän persoonaan, kuin johonkin tiettyyn fyysiseen ominaisuuteen. Valehtelisin, jos väittäisin, ettenkö ihannoisi paksuja pitkiä hiuksia, virheetöntä ihoa, kauniita kasvonpiirteitä ja urheilullista vartaloa, mutta enemmän kyse on kokonaisuudesta, kuin Barbie-tyylisestä täydellisen naisen illuusiosta.
Omat kauneusihanteeni eivät siis liity vain painoon, kuten alussa jo kuvasinkin, vaikka sairauteni vuoksi näin voisikin kuvitella. En ihannoi sitä luurangonlaihaa vartaloa, vaikka oma mieleni onkin oman painoni suhteen ihan solmussa ja vääristynyt. Moni onkin kysynyt minuilta, mitä ajattelen muista ihmisistä ja heidän painoistaan. Jopa kaverini kysyivät minulta kerran, pidänkö heitä lihavina? Olin aivan ymmälläni: en todellakaan! Liikkuessani yhdessä ystävieni kanssa tai lähtiessämme vaikkapa viihteelle, tunsin laihimmilla ollessani suurta alemmuuden tunnetta heidän seurassaan. Silloin minuun iskostui ja kovaa se, että olen todella joukosta erottuva, enkä suinkaan positiivisella tavalla. Ajattelin, ettei kukaan vilkaisisikaan minuun baarissa, tällaiseen pikkutytön vartalon omaavaan "naiseen".
Muutenkin aliaravittu keho on kaikkea muuta kuin kaunis. Sen lisäksi, että luut paistavat, kasvosi näyttävät "kireiltä", sillä poskesi ovat niin kuopalla, putoavat sinulta hiukset ja iho on kuin kuiva hilseilevä korppu. Lisäksi voi käydä niin kuin minulle kävi, että kauniiden hyvin hoidettujen käsien sijaan saatkin kuivat, täynnä haavoja olevat kädet. Suonesi paistavat olemattoman ravakerroksen vuoksi ihosi läpi. Tämäkö kaunista? Tuskin! Myöskään hampaat eivät elä syömishäiriöisillä kukoistuskauttaan. Sen lisäksi, että oksentelu tuhoaa hampaat, voi myös kalsiumin vähäinen saanti aiheuttaa luuston heikkenemistä myös hammasluuhun. Itse koin tämän, kun hampaani mureni ilman minkään kovan pureskelua. Entäpä turvotukset? Onko se kaunis näky, kun jalkasi, vatsasi ja kasvosi turpoavat proteniin puutoksesta? Ei, ei ole.
Kukaan ei ole tullut minulle vielä sanomaan sairausaikanani, että nyätät kauniimmalta, kuin silloin normaalipainoisena. Sen sijaan minulle on sanottu suoraan, että näytän rumalta laihana. Sen sijaan joka kerta, kun olen saanut lisää painoa, olen saanut kehuja ulkonäöstäni. Anorektikolle nämä sanat usein kuulostavat siltä, että "oletpa lihonnut", mutta terve puoli ymmärtää asian todellisen laidan. Äitinikin usein sanoi miettineensä, mitä muut minusta ajattelevat, kun liikuin hänen kanssaan kaupungilla ollessani laihimmillani. Vaikka itse en sitä ole huomannut, sanoo hän huomanneensa ihmisten katseet. Äidin mukaan se on sekoitus ihmetystä, huolta ja pelkoa siitä, että tuolla tytöllä ei kaikki ole hyvin. Katseet eivät suinkaan ole kateellisia, ihannoivia katseita.
Hullunkurisinta tässä on, että vaikka pelkään suunnattomasti painnousua ja sairas puoli minussa haluaa pitää kiinni luurankomaisesta kehosta, muistan olleeni sinut vartaloni kanssa kun olin terve ja normaalipainoinen. Tällöin pidin vartaloani sopusuhtaisena, urheilullisena ja juuri minulle sopivana. Toki minullakin oli inhokkipaikkani ja epävarmuuteni kroppani suhteen, mutta pääasiassa olin tyytyväinen. Silloin olin myös luonteeltani oma itseni, rauhallinen ja hymyileväinen. Onneksi muistan vielä nämä tunteet, sillä ilman sitä muistikuvaa, en uskaltaisi kurottautua sitä kohden enää. Haluan olla sinut itseni kanssa - silloin olen onnellinen ja kaunis.
Kun kauneudesta puhutaan, liittyy siihen oikeasti paljon muutakin kuin paino. Tosiasiassa naisen paino tai vartalonmalli on vain murto-osa naisen ulkonäköä ja sitä kautta kauneutta. Jos painosta kuitenkin puhutaan, on terveessä painossa oleva nainen mielestäni nainen kauneimmillaan. Heistä uhkuu terveyttä ja elinvoimaa, toisin kuin riutuneesta ja aliravitusta kehosta. Mielestäni kaunis nainen on hymyilevä, positiivisuutta ja iloa ympärilleen levittävä nainen. Nainen, joka on luonteeltaan niin hurmaava, että se välittyy myös hänen ulkoiseen olemukseensa, on kaunis. Tällöin nainen on myös itsevarma ja itsevarmat ihmiset kantavat itsensä hyvin. Oli vartaloltaan päärynä, omena, tiimalasi tai ihan jotain muuta se, että on sinut itsensä kanssa on tärkeintä. Se on jo itsessään eräänlaista kauneutta.
![In The Morning Hour |](http://data.whicdn.com/images/22567070/tumblr_lnblklglxG1qbluivo1_500_thumb.jpg)
Kauneus liittyy mielestäni siis paljon enemmän persoonaan, kuin johonkin tiettyyn fyysiseen ominaisuuteen. Valehtelisin, jos väittäisin, ettenkö ihannoisi paksuja pitkiä hiuksia, virheetöntä ihoa, kauniita kasvonpiirteitä ja urheilullista vartaloa, mutta enemmän kyse on kokonaisuudesta, kuin Barbie-tyylisestä täydellisen naisen illuusiosta.
Ja ulkonäköön liittyvät luonnollisesti suuresti vaatteet. Pukeutuminen, sillähän vasta ihmeitä saakin aikaan! Itse rakastan vaatteita ja pidän siitä, että saan panostaa pukeutumiseen. Tosin verkkareissa kaupungilla liikkuminen ei sekään ole minulle ongelma :D Kaikkien ei kuitenkaan tarvitse panostaa pukeutumiseen, mikäli ei sitä itselleen tärkeäksi tunne. Vaatteilla voi tuoda esiin itsestään mitä erilaisempia asioita. Sillä voi tuoda esiin tiedon hippusia omasta persoonastaan aivan ventovieraillekin ihmisille. Kauniilla vaatteilla voi tuntea olonsakin kauniiksi. Vaatteilla voi myös muokata vartaloaan, luoda erilaisia illuusioita. On olemassa mitä erilaisempia ohjeita siitä, kuinka oppia käyttämään omaa vartaloaan imartelevia vaatteita. Mutta toisaalta, eihän näistäkään tarvitse välittää! Kukin pukeutuu tavallaan. Pääasia on, että naisella on itsevarma olo vaatteissaan ja tuntee olonsa niissä mukavaksi.
Tiedättekö tv-ohjelman Nätti nakuna? Siinä on mielestäni aivan mahtava idea verrattuna muihin muodonmuutoksista kertoviin tosi-tv -ohjelmiin. Siinä opetetaan naisia olemaan sinut oman vartalonsa kanssa, ilman laihdutusta tai esimerkiksi kauneuskirurgisia operaatioita. Siinä autetaan naisia löytämään parhaat puolet omasta vartalostaan ja rakastamaan omaa kroppaansa. Ohjelmasta huomaa todella sen, kuinka vääristynyt kehonkuva monella naisella on, se on ihan uskomatonta! Ohjelmassa laitetaan riviin erikokoisia naisia, joiden joukkoon ohjelman "muuttujan" tulee itsensä sijoittaa. Ja lähes poikkeuksetta, mitä sivu silmällä ohjelmaa nyt olen seurannut, nainen arvioi itsensä isommaksi kuin todellisuudessa on. On surullista, kuinka moni nainen tuntee olonsa epämukavaksi omassa kehossaan, sen sijaan, että rakastaisi sitä ja nauttisi siitä täysin siemauksin.
Muutenkin aliaravittu keho on kaikkea muuta kuin kaunis. Sen lisäksi, että luut paistavat, kasvosi näyttävät "kireiltä", sillä poskesi ovat niin kuopalla, putoavat sinulta hiukset ja iho on kuin kuiva hilseilevä korppu. Lisäksi voi käydä niin kuin minulle kävi, että kauniiden hyvin hoidettujen käsien sijaan saatkin kuivat, täynnä haavoja olevat kädet. Suonesi paistavat olemattoman ravakerroksen vuoksi ihosi läpi. Tämäkö kaunista? Tuskin! Myöskään hampaat eivät elä syömishäiriöisillä kukoistuskauttaan. Sen lisäksi, että oksentelu tuhoaa hampaat, voi myös kalsiumin vähäinen saanti aiheuttaa luuston heikkenemistä myös hammasluuhun. Itse koin tämän, kun hampaani mureni ilman minkään kovan pureskelua. Entäpä turvotukset? Onko se kaunis näky, kun jalkasi, vatsasi ja kasvosi turpoavat proteniin puutoksesta? Ei, ei ole.
Kukaan ei ole tullut minulle vielä sanomaan sairausaikanani, että nyätät kauniimmalta, kuin silloin normaalipainoisena. Sen sijaan minulle on sanottu suoraan, että näytän rumalta laihana. Sen sijaan joka kerta, kun olen saanut lisää painoa, olen saanut kehuja ulkonäöstäni. Anorektikolle nämä sanat usein kuulostavat siltä, että "oletpa lihonnut", mutta terve puoli ymmärtää asian todellisen laidan. Äitinikin usein sanoi miettineensä, mitä muut minusta ajattelevat, kun liikuin hänen kanssaan kaupungilla ollessani laihimmillani. Vaikka itse en sitä ole huomannut, sanoo hän huomanneensa ihmisten katseet. Äidin mukaan se on sekoitus ihmetystä, huolta ja pelkoa siitä, että tuolla tytöllä ei kaikki ole hyvin. Katseet eivät suinkaan ole kateellisia, ihannoivia katseita.
Kaikki ovat kauniita omalla tavallaan, tarkoitti se sitten ulkonäköä tai luonnetta - niin kliseiseltä kuin se kuulostaakin. Ulkonäkö, luonne, persoona ja tyyli luovat kokonaisuuden, joka muodostaa kauniin ihmisen.
Laura
P.s. Oma kuvani on otettu minusta, kun olen saavuttanut Helsingissä ollessani normaalipainon. Muistan olleeni onnellinen ja fyysisesti voin hyvin. Kuvia laihuudesta en halunnut lisätä, sillä kaikki me tiedämme ilman niitäkin, minkä näköistä se voi kauheimmillaan olla, enkä halunnut tuoda blogiini sellaisia kuvia.
Olet tosi kaunis tuossa kuvassa :)
VastaaPoistaKiitos Pinja :)
PoistaNo oon vään erimieltä monistakin asioista, ensinnäkin; alipainonenki ihminen voi olla itsevarma ja tyytyväinen itteensä! Itse asiassa kun mietin, niin kaikkei tyytyväisin olin itteeni kun BMI oli 13 ja kaikki vaatteet oikeesti näytti hyvältä! Sain kehuja kavereiltakin, jotka sanoi; "vitsi sulle sopii kaikki vaatteet!" nyt kun painoa on kertyny ahmimisen takii enemmän, inhoon itteeni enemmän kun koskaan ja kaipaan takas siihen ihanaan keveyteen, jonka aion vielä saavuttaa. Must on ihan väärin sanoo, että anorektikko ei vois näyttää kauniilta ja et laihat näyttäis rumilta--mieti ny ihmisii jossain Japanissa, vähän ne on laihoja,ne ois Suomessa varmaan anorektikoita BMI:n mukaan. Mut NE on kauniita! .....Kateellisena katon ite just japanilaisii elokuvia ja haaveilen et näyttäisin joskus samalta; ne on terveitä mut ihan langanlaihoja, ei yhtään rasvaa MISSÄÄN. Tiedän mitä tarkotat kireillä kasvoilla, mut ei se oo välttämättä pahan näköstä. Oon ite huomannu et pullaposket mitkä tulee syömisen seurauksena ei oo yhtään niin kauniit ja naiselliset kun luiset ja kireet kasvot.... Tietenki kaikilla on erilainen luusto ja silleen, mut upeita on must jotkut mallit joilla on ihan laihat kasvot ja tikkujalat joissa on reidet kaukana toisistaan... niin, ja itse asias mulle on kyllä sanottu että olin tosi kaunis sillon ku olin "pikkutytön näkönen" ja kyl vaan miehet yritti sillonkin iskee baarissa :) Mut niinhän se on et kaikki on omalla tavallaan kauniita, vaik en kyl koskaan sanois et pitäisin ylipainosia kauniina. Ite kun alan jo olla ja läski on rumaa :(
VastaaPoistaHaluaisin niin sanoa, että varmasti painonnousu ei todellakaan ole tehnyt sinusta rumaa, mutta et varmastikaan voi sitä uskoa..
PoistaKyllä minäkin muistan tunteen BMI:n ollessa noissa luokissa, kuinka itse ihaili omaa kroppaansa, mutta en millään tahtoisi uskoa muiden sitä ihailleen. Kuten sanoin, itse en ainakaan saanut yhden yhtä kehua, ainakaan keneltäkään terveeltä, ulkonäöstäni silloin.
Sairaus vaan vääristää oman kehonkuvan niin vinksalleen, että sitä on terveiden vaikea tajuta. Valehtelisin, jos sanoisin olevani sinut muuttuvan kroppani kanssa. En ole - vielä. Tunnen itseni selvästä alipainosta huolimatta normaalipainoiseksi ja näen itseni tiettyjä hetkiä lukuunottamatta normaalipainoisena. Tunnen jatkuvan painonnousun vahvasti kehossani. Mutta uskon, että kehonkuvani realisoituu ja tulen vielä rakastamaan normaalipainoista kroppaani. Itselläni olisi ihanteena urheilullinen, normaalipainoinen kroppa. Ja vain terveissä painolukemissa voin tämän saavuttaa, joten sitä kohden siis :)
Ei normaalipaino mun mielestä oo mikään tae millekkään, niin sano kerran mun lääkärikin. Pääasia kun syö jotain joka päivä, esim. mun kaverin sisko on 45v ja ollu aina jossain BMI14 paikkeilla, ihan siis luuta ja nahkaa mut syö kuitenkin kunnolla, käy ravintoloissakin syömässä ja on tosi terve ja ihan huippumalli! Kun olin sairaalassa letkuissa, multa lääkärikin kysy oonko joku malli ku on niin hoikka kroppa. Siihen tilaan kaipaan takas ja pyrin kaikin keinoin. Haluun varmaan samaa ku kuka tahansa, ja säkin: sitä että ois sinut kroppansa kanssa. Mulla vaan on se, että voin olla sinut itteni kaa vaan silolon kun oon kevyt ja syön oikein, enkä liian isoja määriä. Joku tutkimus just sanoi että ne ihmiset jotka syö määrällisesti vähemmän ku muut, on tervempiä.. tiedä sitten mikä on totta, mut kyl mä ainaki oon jaksavampi ja energisempi ku syön pieniä annoksia muutaman kerran päivässä ja jätän kaikki herkut pois....
PoistaSori, mutta se nyt vaan on totta, että ihmisen pitää syödä tietty määrä ruokaa päivässä. Ja jos tekee jotain fyysistä ja raskasta työtä tai harrastaa liikuntaa, niin tarvitsee enemmän ruokaa. Pidemmän päälle noi "syö määrällisesti vähemmän kuin muut" ei tuu siis kannattamaan. Paljonko "ne muut" sitten syö? Jos joku toinen syö omenan, niin paljonko itse saisin syödä sitten? Miksi pitäis katsoa, paljonko "ne toiset" syö? Jos ottais sen määrän ruokaa, paljonko jaksaa syödä :)
PoistaSulla on -anteeksi nyt vaan- vähän ajattelemattomia lääkäreitä jos ne on noin sanoneet. Sekin on totta, että jos on normaalipainoinen, niin usein silloin syö monipuolisesti, joten yleensä iho, kynnet, hiukset, hampaat sun muut ja vastustuskyky on paremmat, kuin tosi alipainoisella tai tosi ylipainoisella... Ja esim. lapsen saaminen on yleensä helpompaa...
Tuo "määrällisesti vähemmän" on kyllä kieltämättä aika laaja käsite.. Komppaan täysin Iinaa siinä, että ei tuollaisilla BMI-lukemilla olla terveitä ja voida hyvin. Se on eri asia, jos kokee voivansa hyvin, mikäli anoreksian sairas ääni määrittelee sen hyvinvoinnin.
PoistaJa jos joku lääkäri on oikeasti noin sanonut, niin hän jos kuka on mieleltään sairas!
Laura toi kuva on huikee <3
VastaaPoistaKiitos M <3
VastaaPoistaTuollaisena mä sut Laura muistan<3
VastaaPoistaKesti vähän aikaa saada tili luotua, mutta täällä olen ja liityin jäseneksi.
Sun kirjoitukset on todella hyviä ja herättää paljon ajatuksia. Jatkan innolla lukemista.
Vielä jonain päivänä sovitaan kahvitreffit ja mennään syömään syyllisyydenvapaat, omantunnontuskattomat omenahyveleivokset. Deal?
Olet ihana ja jatka kovaa tsemppiä, mäkin jatkan!
Kiva Eerika kun liityit :)Ja kyllä, sitten mä reissaan Helsinkiin ja käydään Fazerilla syömässä ihanat omenahyveet, todellakin sovittu! :)
PoistaSamoin sulle tsempit, oot tärkee <3
Olet hurjan kaunis nuori nainen! :)
VastaaPoistaLiityin blogisi lukijaksi, vaikka olen aiemminkin jo tekstejäsi seuraillut. Osaat todella kirjoittaa asioista juuri miten ne ovat.
Kiitos, sait kyllä hymyn huulilleni :) Mukavaa kun liityit lukijaksi ja koet saavasi teksteistäni jotain itsellesikin! :)
VastaaPoistaVoi hitto.
VastaaPoistaTajutkaa naiset ettei ihminen OLE TERVE jos painoindeksi on alle 18, ihan sama mitä itse ajattelee pärjäämisestään.
Oikein pistää vihaksi ajattelemattomat ihmiset jotka väittää voivansa hyvin vakavasti alipainoisina. Eivät ole taineet kokea anoreksiaa synkimmillään.
-Essi
Niimpä! Jos kokee olevansa terve esimerkiksi painoindeksin ollessa 14, niin silloin puhuu sairaus ja kovaa. Ihminen ei voi olla tuollaisissa painoluokissa terve ja voida hyvin. Ei kenenkään kroppa kestä niin alhaisia painolukemia kovin pitkään, saatikka sitten mieli.
PoistaItselläkin siis todellakin tavoitteena normaali BMI, vaikka kuinka ahdistava ja karu taival olisi edessä kuljettavana!
Söpöliini oot! :) Kaunis kuva! :)
VastaaPoista[♥]
Ihana Elena, kiitos jälleen :)
VastaaPoistaVoi miten kaunis olet tossa kuvassa! Rehellisesti sanottuna luulin että olet kuvassa vielä jonkin verran alipainoinen - näytät tossaKIN niin hoikalta :D
VastaaPoistaÄlä välitä muutamista aiemmista kommeteista. Niissä puhuu vaan ja ainoastaan sairaus. Sinä saat olla onnellinen että päässäsi on sairaan puolen lisäksi niin paljon tervettä järkeä. Ja sillä pärjätään elämässä! Olet todella rohkea kun uskallat uhmata sairautta ja hyväksyä normaalipainon saavuttamisen. Ihastuin todella teksteihisi ja alan seuraamaan bloogiasi!
Kiitos hirveästi! Sanasi merkitsevät minulle todella paljon :) Viimeaikaiset tietyn anonyymin kommentit ovat saaneet minut epäilemään itseäni ja saaneet tuntemaan itseni kamalaksi ihmiseksi pelkästään hänen kommenttiensa perusteella. Yritän kuitenkin olla välittämättä ja pitää sen kovalla työllä saavutetun terveen puolen pysymään pinnalla ja jättämään sellaiset kommentit omaan arvoonsa. Tällaiset kommentin taas muistuttavat minua siitä, miksi tätä haluan kirjoittaa, kiitos <3
Poista